Annikki Tompuri:
Pitkäpaadesta Hanskin kautta Yläpihlajan Tulkille
Pitkäpaaden tiettävästi ensimmäinen ja aikanaan ainoakin asukas oli Jaakko Heikinpoika eli "Pitkäpaaden Jaakko" (jacob i pitkäpås), joka lienee syntynyt Laitsalmella. Voudintileissä on merkintä vuonna 1544, mikä osoittaa hänen maksaneen veroa laitumenaan käyttämästään Pitkäpaadesta. Jaakon ammatti oli kruununperämies, mikä merkitsi silloin samaa kuin kruununluotsi. Tämän arvon oli kuningas Kustaa Vaasa hänelle antanut. Jaakosta tiedetään vielä, että hänellä oli ollut kaksi purjelaivaa ja että hän oli käynyt kauppaa Viron kaupunkien kanssa.
Jaakko Heikinpojan kolmesta pojasta vanhin oli Hannu Jaakonpoika, joka asui Pitkäpaadessa ainakin jo vuonna 1571, sillä hän maksoi sieltä käsin ns. hopeaveron, mikä kannettiin Elfsborgin linnan lunastamiseksi takaisin tanskalaisilta. Vaikka venäläiset olivat samana vuonna tehneet ryöstö- ja hävitysretken Virolahdelle, oli ilmeisesti Pitkäpaasi unohdettu. Niinpä Hannu Jaakonpojalla oli kymmenen lehmää, kolme kolmivuotiasta nautaa, kaksikymmentä lammasta ja kaksi sikaa. Omaisuuden arvoksi tuli 142 markkaa 4 äyriä, mistä hän maksoi veroa 10 prosenttia eli 14 markkaa. Hän oli silloin Virolahden suurin veronmaksaja.
Tosin venäläiset uusivat myöhemmin ryöstöretkensä ja silloin se ulottui Pitkäpaateenkin. Sen seurauksena Jaakon pojat muuttivat takaisin Laitsalmelle. Sieltä Hannu Jaakonpoika lähti Rännäsiin ainakin jo vuonna 1576 ottaen siellä viljelykseensä Sipi Juhonpojan 1/3 veron aution, jonka venäläiset olivat polttaneet.
Vuodesta 1595 lähtien Hannu Jaakonpoika mainitaan veroista vapautettuna, olihan hänkin luotsi isänsä ja veljiensä tavoin. Hannulla tiedetään olleen pojat Eerik ja Heikki. Eerikistä tuli isäntä vuonna 1609 ja silloin hänetkin mainitaan luotsina. Vuosien 1607 ja 1608 maakirjat puuttuvat.
Heikki-veljen, joka hänkin oli luotsi, lisäammattina oli myös maanviljelys, sillä hän viljeli kotitilansa puolikasta ainakin vuosina 1614 ja 1615. Seuraavan kerran hänet tavataan vuoden 1620 maakirjassa Sydänkylän Talsilla asuvana luotsina. Täältä hän muutti noin 1634 Kuutsaloon perustaen sinne kolmannen luotsitilan. Hänen sukuaan siirtyi myöhemmin myös Mussaloon. (Kymin historia, Veikko Mattila, s. 359)
Eerik Hannunpojan tila Rännäsissä oli vauras. Vuoden 1620 karja- ja kylvötaulukon mukaan hänellä oli hevonen, kaksi vetohärkää, kaksitoista lehmää, neljä mullia, kuusi hiehoa, viisitoista lammasta, kymmenen karitsaa, kaksi sikaa ja kaksi porsasta. Kylvössä oli 2 1/2 tynnyriä ruista, 18 kappaa ohraa ja 3 tynnyriä kauraa. Tynnyri oli Virolahdella 32 kappaa.
Eerik Hannunpoika ei kuitenkaan - luotsi kun oli - viihtynyt kylässä, vaan rakensi itselleen talon lähemmäksi merenrantaa todennäköisesti vuoden 1625 jälkeen. Näin hän tuli perustaneeksi myöhemmän Hanskin kylän, joka sai nimensä Eerikin isän Hannun (Hans) mukaan.
Vuonna 1633 luotsi Eerik Hanski mainitaan 1/2 veron ratsutilan isäntänä, jonka ratsastaja suoritti ratsupalveluaan Juho Antinpojan komppaniassa. Isännän vaihdos tapahtui pian tämän jälkeen, sillä vuonna 1638 Hanskia viljeli Heikki Eerikinpoika. Samana vuonna alkoivat Kymenkartanon läänin henkikirjat.
Vuoden 1639 henkikirja on varsin tarkka. Sen mukaan Heikki Eerikinpojalla oli kaksi veljeä Hannu ja Sipi asumassa kanssaan sekä vielä setä Heikki Hannunpoika ja oma poika Paavali Heikinpoika. lisäksi oli talossa neljä naista, joiden nimiä ei ole ilmoitettu. Edellisestä näkyy, että setä Heikki Hannunpoika oli tullut takaisin Kuutsalosta ainakin muutamaksi vuodeksi (1639 1 647), mistä ajasta hän oli isäntänäkin 1642 - 1647.
Perhe oli suuri, mutta vielä suurempi se oli vuonna 1642, jolloin siihen kuului 11 aikuista sekä lisäksi vanhukset ja lapset, joiden nimet puuttuvat, koska heistä ei maksettu henkirahaa. Heikki Eerikinpoika jatkoi isännyyttään vielä vuosina 1648 - 1652. Vuonna 1654 mainitaan Heikin vaimon olleen "isäntänä" ja hänen jälkeensä Matti Heikinpojan vuosina 1655 - 1657 ja 1660 - 1665. Matti tosin kuoli vasta vuonna 1670, mutta syystä tai toisesta hän ei enää katsonut voivansa vastata tilan hoidosta, vaan luovutti isännyyden ensin siis vaimolleen ja sitten veljelleen Yrjölle, josta tutkittava suku jatkuu. Yrjön isännyyskausi kesti kymmenen vuotta. Hänen jälkeensä talon asioita hoiti veli Eerik Heikinpoika vuoteen 1682, kunnes vastuu talosta siirtyi vuosien 1682 - 1688 välisenä aikana jälleen Yrjö Heikinpojan jälkeläisille. Isännäksi tuli näet Mikko Yrjönpoika. Henkikirjojen puuttuessa ei tarkempaa aikaa voida määritellä.
Jo Eerik Heikinpojan aikana eli tarkemmin vuosina 1679 - 1680 on maakirjassa merkintä, jonka mukaan Axel Stålhammarin kirjeen perusteella on Hanskin talolle "annettu anteeksi 1/3 manttaalin verot". Todennäköisesti siis ratsutilana olon kustannukset olivat suuremmat kuin verohelpotus oli. Tämä näkyy siitäkin, kun kylän neljän pikkutalon 5/9 suuruisesta yhteisverosta Hanski sai avukseen 1/3 veroa. Loppuosan eli 2/9 veroa sai kylän toinen ratsutila Rännänen, myöhempi Hietula. 1600-luvun lopussa nämä pikkutilat olivat jo yhdistetyt päätiloihinsa. Näin Hanskin veroluvuksi muodostui 2/3 veroa. Kun ruotujakolaitos uudistettiin 1680- ja 1690-lukujen taitteessa, sai Hanskin rustholli aputilakseen vielä Länsikylän Arvi Hannunpojan (Parosen) veroista puolet eli 1/8 veroa.
Hanskin talossa tiedetään olleen jo 1660-luvulla torppa, jota asuivat veljekset Heikki ja Hannu Heikinpojat. Vuonna 1673 torppa oli jaettu kahtia Heikki Heikinpojan ja Sipi Heikinpojan kesken.
Yrjö Heikinpojalla oli paitsi Mikkoa myös Hannu- ja Eerik-nimiset pojat. Heistä Eerik oli suorittanut ratsupalvelua kotinsa puolesta jo setä Eerik Heikinpojan aikana.
Eerik Yrjönpoika avioitui vuonna 1686 Liisa Yrjöntyttären kanssa Kiiskilahdesta. Heillä olivat pojat Markku, Eerik, Tuomas ja Heikki sekä tytär Anna. Markku mainitaan vuosien 1709 - 1710 henkikirjoissa Mikko Yrjönpojan yhtiömiehenä (bolagsman), mutta isovihan jälkeen vain "pelkkänä" Markkuna. Hän avioitui 28.12.1733 Valpuri Nuutintytär Nakarin kanssa Kirkkopyölista (Viikkilästä). Heille syntyi neljä lasta, joista kaksi nuorinta Margareetta ja Matti kuolivat pieninä. Isä Markku hävisi pikkuvihan aikana. Tosin hänen kuolemastaan puuttuu merkintä kuolinluetteloista, mutta todennäköisesti hän kuoli sinä suurena kuolinvuonna 1742, jolloin yli 700 virolahtelaista menetti henkensä joko vihollisen surmaamina tai kulkutauteihin menehtyneinä. Markun leski Valpuri Nuutintytär meni naimisiin maaliskuussa 1745 Antti Haajan kanssa Yläpihlajasta.
Markku Hanskin kahdesta eloonjääneestä lapsesta Anna meni naimisiin vuonna 1755 Heikki Juhonpojan (Jähi) kanssa Yläpihlajasta ja Tahvo vuonna 1767 Margareetta Eskelintytär Tulkin kanssa. Heidän poikansa pojan tytär Juliaana vihittiin vuonna 1857 Tulkin toiseen sukuhaaraan kuuluvan Juho Eerikinpoika Tulkin kanssa.